ПИНОКИО
Када звезда пада зажелите жељу
Без обзира ко сте
Све што вам срце жели
Оствариће се
Ако желите срцем свим
Све оствариво је
Када звезда пада ви пожелите жељу
Као што то и треба
Судбина је блага
Онима који воле Она даје
Испуњење слатко
Жеља њихових
И тако одједном
Судбина дође и увиди све
И кад пожелите жељу
Снови постају стварност
Лепо, ха?
Верујем да многи од вас не верују у испуњење жеља?
Нисам ни ја. Јасно, ја сам само цврчак
који повремено пева, али рећи ћу вам
због чега сам почео веровати у то.
Једне вечери, некад давно...
Опростите, да причврстим ово... Ево...
Једне вечери, некад давно, моја су ме путовања одвела
у мало село. Била је дивна ноћ. Звезде су сијале
изнад успаванога старога града. Леп призор.
Шетао сам улицама, није било никога.
Једини знак живота давало је светло у дућану
дрводеље Ђепета. Па сам одскакао до тамо.
И провирио унутра. Штета што таква дивна ватра гори улудо.
И шта сам учинио?
Ушао сам унутра!
И погледао уоколо.
На овако чудном месту, можеш очекивати свашта.
Цврчак мора да буде опрезан.
И кад сам био сигуран да никог нема, раскомотио сам се.
Грејући се, малко сам и разгледао.
Тако нешто још нисте видели.
Сјајни сатови.
Изрезбарени из дрвета.
И мале слатке музичке кутије. Права уметничка дела.
А на полицама саме играчке.
Онда ми је нешто привукло поглед.
Лутка!
Попут марионете. С концима.
Слатки мали.
Идемо горе.
Добро, добро.
Још само мало...
Мало боје и завршен је!
Биће добар, зар не, Фигаро?
Опростите.
Видиш, ово је већ друкчије.
Изврсно. Сјајно.
Не можете свима удовољити.
Имам право име за тебе...
Пинокио!
Свиђа ти се, Фигаро?
Не? Теби се свиђа, зар не, Клео?
Онда нека мали дрвени одлучи.
Свиђа ти се?
Ти се зовеш...
Пинокио!
А сад ћемо те испробати.
Музика, професоре.
Полако!
Престаните!
Колико удараца...
Мали дрвени покажи шта знаш
И развесели срца сва
Мало тога знаш то истина је
Али, поносан, ја сам на те,
Мале дрвене ноге И најбоље од свег
Мала дрвена гуза Ако можда паднеш...
Како је грациозан мој мали дрвени...
Клео, ово је Пинокио.
Кажи, драго ми је.
Поздрави Фигара!
Већ си враголан!
И видиш шта се догоди.
Идемо горе.
Баш си сладак.
И тај осмех...
Знаш... Неваљалче, љубоморан си, ха?
Знаш, Пинокио, Фигаро је љубоморан на тебе.
Без бриге, Фигаро, још те...
Колико је сати?
Већ је касно.
Дођи, идемо да спавамо.
Лаку ноћ, Пинокио.
Смешни мали.
Лаку ноћ, Клео, моја водена бебице.
Фигаро, пожели јој лаку ноћ.
Хајде!
Сад иди да спаваш, моја мала сирено. Лаку ноћ!
Ово се зове права удобност.
Ма види га, Фигаро.
Очи су му попут правих.
Баш би било лепо да је прави дечак.
Но, добро... идемо на спавање.
Фигаро...
Заборавио сам да отворим прозор.
Фигаро! Гле!
Звезда жеља!
Звездо сјајна, Звездо бајна
Прва си коју вечерас видим
Желим, желим...
Испуни ми жељу моју.
Фигаро, знаш шта сам пожелео?
Пожелео сам да Пинокио буде прави дечак!
То би баш било лепо. Замисли...
Прави дечак!
Лепа мисао, али не баш остварива.
Прави... дечак.
Тишина!
Што је превише, превише је!
Шта је сад?!
Шта се збива?
Куку мени! Вила!
Добри Ђепето, усрећивао си многе...
заслужио си да ти се жеља испуни.
Мала дрвена лутко, пробуди се!
Дар живота ти дајем!
Шта све данас могу да учиним!
Мичем се!
Говорим!
Ходам!
Да, Пинокио,
...дала сам ти живот. - Зашто? - Вечерас је Ђепето
...зажелео правога дечака. - Јесам ли прави дечак?
Ниси. Да се жеља сасвим оствари, зависи од тебе.
- Од мене? - Докажи храброст, искреност и несебичност,
и једнога ћеш дана постати прави дечак.
- Прави дечак! - То неће бити лако.
Мораш да знаш да изабереш шта је добро, а шта је лоше.
- Добро, лоше? Али како ћу да знам? - Како ће знати!
- Твоја ће ти савест рећи. - Шта је савест? - Шта је савест!
Ја ћу ти рећи!
Савест је онај мали глас којега људи још не слушају.
- Такав је данашњи свет. -Јеси ли ти моја савест?
- Ко, ја? - Желиш ли бити Пинокијева савест?
Па... ја...
Добро... Како се зовеш?
Цврчак.
Клекните, г. Цврчак!
Без трикова, молим.
Проглашавам те Пинокијевом савешћу.
Лорд Чувар знања шта је лоше, а шта је добро.
Саветник у тренуцима искушења.
Водите га правим путем.
Устаните, Сер Цврчку!
Куку мени...
Баш је било лепо!
Хвала вам!
- А значка? - Видећемо. - Добићу је?! - Верујмо у то.
- Златну? - Можда.
Пинокио, упамти, буди добар дечко
и увек следи своју савест.
- До виђења, милејди. - До виђења.
Није лоше.
Тебе сам заборавио...!
- Ти и ја требамо отворено да разговарамо. - Зашто?
- Желиш ли да будеш прави дечак? - Аха. - Онда добро.
Седни, синко.
- Слушај, свет је пун искушења. - Искушења?
Да, искушења. То су лоше ствари које се чине добрима.
Али, иако се добре ствари каткад чине лошим,
а лоше добрим у погрешно време
и обрнуто!
Капираш?
- Али ја ћу знати шта треба! - Браво! А ја ћу ти помоћи!
Кад год ти требам, зазвижди! Овако.
Овако?
Не, покушај поновно.
Овако?
Не, синко. Слушај!
Браво! Запевајмо!
Кад се нађеш у невољи
И не знаш шта је добро, а шта је лоше
Само зазвижди!
И кад си у искушењу, И то желиш јако
Само зазвижди!
Не само мало пиштање, Удахни и дуни јако!
Ако је твој звиждук слаб...вичи.
- Цврчак! - Да!
Иди само по путу правом И ако мало скренеш
Само зазвижди!
И увек следи Савест своју!
Иди само по путу правом И ако мало скренеш
Само зазвижди!
И увек следи Савест своју!
Пази, Пинокио!
- Ко је тамо? - Ја сам! - А, ја сам!
Фигаро, неко је ту.
Полако, могао би нас заскочити сваког трена.
Ту је негде.
Ту сам!
Пинокио!
- Како си доспео ту доле? - Пао сам. - Пао си...
- Ти говориш! - Аха! - Не! - Да!
- И мичем се! - Не можеш! Сањам!
Пробуди ме! Пробуди ме!
Да видимо ко сања!
Хајде, реци нешто!
- Баш си смешан! Понови то! - Збиља говориш! - Да!
- Вила је дошла... - Вила? - Аха.
- И имам савест! - Савест? - И једном ћу бити прави дечак!
Прави дечак! То сам зажелео! Остварило се! Фигаро!
Види, живе, говори! Реци здраво, Фигару.
Здраво, Фигаро.
Клео! Умало сам те заборавио. Гле, Пинокио!
Она је мала водена беба. Није ли слатка? - Јесте!
Ово треба прославити!
Музика!
Ти покрени ову!
Хеј, забава!
Могу и ја?
Хоћемо ли пропустити други плес, мала?
Пустите ме!
Клео, придружи се! Играј!
Лепо!
- Гле, лепо! - У помоћ!
Где је канта? Воду! У помоћ!
Ево је! Ево воде!
Где је вода?
То је било близу! Идемо у кревет, сигурније је.
Данас си имао пуно посла.
- Затвори окице и спавај. - Зашто?
Свако мора да спава.
Фигаро иде да спава.
И Клео.
- А сутра мораш у школу. - Зашто?
- Да свашта научиш и будеш паметан. - Зашто?
Зато.
Гле, оче, гле!
- Чекај! Буди миран! - Шта су они?
Они... Твоји пријатељи из школе. Девојчице и дечаци.
- Одени ово! - Прави дечаци? - Да!
Пожури сад! Чекај, чекај!
Јабука за учитељицу.
Окрени се да те видим.
О, да, ево ти.
Трчи сад!
Хеј, чекај, врати се, Фигаро!
Није школа за тебе.
- Довиђења, оче! - Довиђења, сине! Брзо ми се врати!
Слушај тај весео смех невине дечице на путу у школу.
Гладни умови јуре према фонтани знања.
Школа... сјајна институција.
Свет би баш био глуп без...
Види, види... Стромболи.
Вратио се у град!
Сећаш се, Гиди, кад сам те свезао на конце као лутку?
Умало смо преварили тог старог Циганина.
Мали дрвени дечак...
Дрвени дечак!
Гле!
Задивљујуће! Жива лутка без конца!
То некоме вреди богатство. Да видим...
Тако је! Стромболи! Он ће нам дати...
Слушај ме...Ако добро одиграмо карте, бићемо на коњу...
или се ја не звао Поштени Џон!
Брзо! Средићемо га!
Сад је наш...
Не, глупане.
Не буди груб! Ја ћу то средити!
Ево га! Гиди, као што сам јуче рекао...
Баш сам неспретан!
Страшно ми је жао!
- Надам се да се ниси повредио. - Добро сам.
Сјајно!
Види, види... Прави ученик.
Гле, Гиди, начитан момак!
- Изволи књигу. - Идем у школу! - Школу... да!
Онда ниси чуо за лак пут до успеха.
Ниси? Говорим о позоришту!
Твоја јабука. Светла, музика, пљесак!
- Слава! - Слава? - Да!
И уз такву личност, изглед, знање...Рођени глумац!
- Али, ја идем... - Право до врха! Већ видим твоје име!
- Осветљено, велико! А како се оно зовеш? - Пинокио.
Пинокио. П-И-Н-У-О-П-И...
Губимо драгоцено време! У позориште!
Глумачки је живот за мене
Шешир високи свилени, Штап сребрни
Златни сат, Дијамантски ланац
Глумачки је живот супер
Славан је лепо бит', Глумачки је живот за мене!
Глумачки је живот забаван
Дивна савест! Касним први дан!
Не може упасти у велику невољу одавде до школе!
Парада!
Глумачки је живот за мене!
Масни бркови и дабров огртач, Мала колица и јарац.
Хеј, па то је Пинокио! Куда идете?
Носиш свој шешир поносно, Возикаш се горе-доле
Станеш и купиш слаткише, Глумачки је живот за мене!
Одећа је из дућана врхунских, Кикирикија уз сокове једеш баш
Спаваш до... Шта је то било?
- О па то је Цврчак! Шта радиш горе? - Ко?
Ко? Где?
Умишљаш!
Не, то је моја савест!
А сад се лепо смири...
Немаш чега да се бојиш.
Пинокио!
Пинокио! Овамо!
- Овамо! - Цврчку! Бићу глумац!
Добро, синко, само полако. Сећаш се шта сам ти говорио
...о искушењу? - Аха. - То је он.
- Не, то је г. Поштени Џон! - Поштени Џон?
Помози ми!
У реду, ово ћемо му рећи:
Не можеш ићи у позориште, лепо се захвали.
- Жао ти је, али мораш да идеш у школу. - Аха.
Пинокио!
Долази, реци му!
Малени! Ту си! Где смо стали?
- Идемо у позориште! - До виђења, Цврчку!
Глумачки је живот за мене!
Довиђења?!
Не можеш! Одлазе!
Шта да учиним? Идем да кажем његовом оцу.
Не, то је цинкарење! Идем сам за њим!
Даме и господо,
на крају овога сјајнога шоуа,
Стромболи, мајстор шоуа, то сам ја,
уз посебну дозволу менаџмента, моју, јасно,
представљам вам нешто у шта нећете моћи да поверујете.
Изгледа да је распродато!
Представљам вам једину марионету која пева и игра
без икаквих канапа!
Надам се...
Један и једини... Пинокио!
Које надувавање!
Немам конце Да ме држ...
Хајде, осрамоти се, па ћеш онда слушати своју савест!
Слатки мали!
Немам конце Да ме држе
Да ме муче, Да ме мрште
Имао сам конце, Ал'сад слободан сам
Више конаца немам ја!
Хеј, хо, тако вам је то
Тако то мора бит'
Желим да сад знају сви
Да брига немам ја!
Немам конаца...
Шта сам вам рекао, ха?!
Они конце имају, Али видите и сами
Конце немам ја!
Конце немаш ти, Руке слободне су ти
Ако се желиш забавити
Одрезаћу конце своје за тебе
Конце немаш ти, Ма види то ти
Баш згодан си
Конце имам ја, Али ако жели што
Одрезаћу конце ти
Тамо где Волга тече, Тамо се налазимо ми
Иван и ја идемо тамо, Али хтела бих ићи са тобом
Конце немам ја!
Свидео им се! Успео је!
Боже! Можда сам погрешио!
Више му нећу требати.
Глумцу савест не треба.
Шта му се догодило?
Где је у ово доба?
Идем да га потражим.
Упамти, нико не сме да једе, док не буде пронађен!
Конце немам ја, Али мозга имам
Купио сам одело ново, Једем фино и шампањац пијем!
Конце немам ја!
- Браво, Пинокио! - Свидео сам им се!
- Двеста! Био си сјајан! - Мислите, добар сам!?
Триста... Изврстан!
- Значи ли то да сам сад глумац? - Па јасно!
Гурнућу твоје лице у око јавности!
Твоје ће им лице бити на врху језика!
- Хоће ли? - Аха! Шта је ово?!
За тебе, мој мали Пинокио!
За мене? Хвала!
Отрчаћу кући и рећи оцу!
Кући?
Па јасно! Отићи кући и рећи оцу!
- Баш комично! - Мислите, смешно? - Да!
- Вратићу се ујутро! - Вратиће се ујутро!
Ићи кући!
Тако! То је твоја кућа!
Ту те увек могу пронаћи!
Не! Не! Не! -Да! Да! Да!
Мени припадаш!
Путоваћемо по свету! Париз, Лондон...
Монте Карло, Константинополис!
- Не! Не! - Да!
Почињемо вечерас!
Зарадићеш ми пуно пара!
А кад остариш,
бићеш ми дрво за огрев!
- Пусти ме! Морам да идем! Не можеш ме задржати! - Тишина!
Ућути пре него те ударим!
Лаку ноћ, мој мали златни рудниче!
Не, чекај! Пусти ме! Рећи ћу своме оцу!
Идемо!
Хајде!
Цврчку!
Где си?
Цврчку!
Сада он седи у крилу луксуза, а свет му је под ногама.
Увек могу рећи да сам га познавао.
Тихо ћу изаћи из његовог живота.
Пожелео бих му сву срећу.
Јасно, а зашто не бих?
Пинокио!
- То сам ја, твој стари пријатељ, Цврчак! - Цврчак!
- Драго ми је што те видим! - Пинокио! Шта се десило?
- Шта ти је учинио? - Био је љут!
Рекао је да ће ми гурнути лице у свачије око!
- Да? - И зато што сам грумен злата, насећи ће ме! - Ма да!
Без бриге, ускоро излазиш!
То је бар лако...
Зарђало!
Треба ми мало уља!
То сам и рекао.
Стари модел.
- Не можеш да отвориш? - Аха!
Нема наде.
- Само нас чудо може извући. - Исусе!
Пинокио!
Идемо!
Баш сам дивна савест.
- Требао сам да те слушам, Цврчку! - Не, ја сам крив.
- Нисам требао да те оставим. - И више никад нећу видети оца...
Ма дај, може бити и горе. Буди радостан, попут мене.
Само полако, синко. Хајде, дуни.
Браво!
Престала је киша.
Опет она звезда. Она дама... Вила!
Шта ће рећи?
- Шта да јој кажем? - Истину!
- Пинокио. - Здраво.
- Сер Цврчак. - Пријатно изненађење.
- Пинокио, зашто ниси ишао у школу? - Школу?
- Овај, ја... - Хајде, реци јој!
- Ишао сам, али сам срео некога. - Срео си некога? - Аха.
Два велика чудовишта са зеленим очима!
- Зашто... ја... - Чудовишта? И ниси се бојао?
Нисам! Завезали су ме у велику врећу!
- Заиста? А где је био Сер Цврчак? - Цврчак?
- Изостави ме! - Њега су ставили у малу врећу! - Не!
- Да! - И како си им умакао? - Нисам...
Насекли су ме као дрва за огрев.
Гле! Мој нос! Шта се десило?
- Можда не говориш истину. - Можда?
Али свака је реч истинита!
Молим вас, помозите ми, јако ми је жао.
Видиш, лаж постаје све већа.
- И то се види на твом лицу. - У праву је. Реци истину!
Више никада нећу да лажем! Искрено!
Молим вас, пружите му другу прилику.
Због мене, може?
Овај пут хоћу, али упамти...
дечак који не жели да буде добар,
може да остане од дрвета прављен!
- Бићемо добри, зар не? - Онда добро.
Али ово је последњи пут да вам помажем.
Гле, Цврчку, мој нос!
Слободни смо! Идемо!
- Па-па, Стромболи! - Збогом, г. Стромболи!
Идемо док се још нешто не догоди.
Глумачки је живот за мене
Високи свилени шешир, Штап сребрни
Златни сат, Дијамантни ланац
Глумачки је живот супер
Сјајно је славан бит', Глумачки је живот за мене!
И будала је насела!
Још увек мисли да смо му пријатељи!
А колико је платио! Пуно!
То показује колико ће се ниско Поштени Џон спустити!
Кочијашу...
- Шта нудите? - Па...
Хоћете ли да зарадите праву лову?
Па... и кога морамо...?
Не, не, ништа такво. Видите...
- Скупљам глупе мале дечаке. - Глупе мале дечаке?
Оне који не воле да иду у школу.
И видите...
- И одводим их на Острво уживања! - Острво уживања!
- Острво уживања! Али, они би требали... - Нема опасности.
Више се никад не врате... као дечаци!
Кочија креће у поноћ.
- Срешћемо се на раскрсници. И нема превара! - Никако!
- Тражите и доведите ми вредне примерке. - Да, шефе!
- Добро ћу вам платити. Имам злата. - Да, да.
Више ме ништа не може спречити. Бићу добар!
- И буди! - Идем у школу!
- Тако треба. - Радије ћу бити паметан него глумац! - Браво!
Тркајмо се до куће!
Пинокио, где журиш?
Морам да стигнем кући пре Цврчка! Здраво.
- Како је велики глумац? - Не желим бити глумац.
- Стромболи је био ужасан! - Да? - Затворио ме у кавез! - Да?
- Али, научио сам лекцију, идем... - Малени, живчан си!
Живчан си! Морамо одмах поставити дијагнозу!
Брзо, докторе, белешке!
Благослови ме!
Јој, јој! Како сам и мислио. Компликације.
Са сеоским полу направама летећег трапезуса.
- Кажи, хипопотамус. - Хи-хо-ха... - Знао сам!
Сложена трансмисија пандемонија са опрезом на распадање!
- Затвори очи. Шта видиш? - Ништа. - Отвори. А сад?
- Тачкице! - А-ха! А сада срце.
Забога!
Куцање и синкопирање
са врцкастим топтањем!
Докторе, брзо, извештај!
Сад је јасно.
Дечко, ти си алергичан!
- Алергичан? - Да! А једини је лек! Одмор на Острву уживања!
Острво уживања? - Срећна земља безбрижних дечака на одмору!
- Али, не могу да идем... - Јасно да можеш!
Дајем ти своју карту!
- Ево! - Хвала, али ја...
Захтевам! Твоје је здравље пре свега! Дођи...
Кочија полази у поноћ.
Острво уживања је права ствар
Где је сваки дан празник, А деца се играју само...
Ма где ли је...?
Пинокио! Врати се!
Дакле...
Идемо из почетка.
- Ја сам Лампвик, а ти? - Пинокио.
Био си кад на Острву уживања?
- Г. Поштени Џон ми је дао... - Ни ја. Кажу да је супер!
Нема школе, нема полиције, можеш уништити све без речи!
- Дао ми је... - Слободан си, има пуно хране, пића...
- Бесплатно! - Поштени Џон... - Једва чекам!
Пожурите, пожурите. Овамо, момци, овамо.
Узмите колач, питу, сладолед. Једите колико вас је воља.
Све је бесплатно! Пожурите, пожурите!
Свађа с тучњавом! Најжешћа коју сте видели!
- Хајде, потуците се! - Туча!
- Идемо да средимо некога! - Зашто?
- Из забаве! - У реду, Лампи.
Цигарете, цигаре, дуван за жвакање!
Дођите и пушите колико желите! Без забрана! Послужите се!
Пинокио! Нешто...
Чудно је то. Морам да га извучем!
Пожурите, пожурите! Кућа модел!
Отворена за уништавање. Само за вас!
- Шта сам ти рекао? Зар није супер? - Аха!
- Баш је дивно бити лош, ха? - Аха!
Разбијмо онај прозор!
Хајде, дајте све од себе!
Затворите врата и закључајте их!
Припремите их!
Дај злочестом дечку уже и ускоро ће испасти магарац!
Пинокио!
Где су сви?
Ово је као гробље!
Не свиђа ми се ово!
Пинокио!
Где си?
Где су сва деца?
Ту су негде. Ма шта те брига.
- Забављаш се, зар не? - Па јасно!
- Ово је живот, ха, Пинокио? - Аха!
Дакако!
Пушиш ко моја баба!
Дај, увуци! Овако!
У реду, Лампи!
Баш нам је супер.
Ти си на реду.
Шта је, губиш се?
Пинокио!
И ту те нађем! Како ћеш икад постати прави дечак!?
Погледај се! Пушиш! Играш билијар!
Сместа идеш кући са мном!
- Ко је тај скакавац? - Пусти ме!
Он је моја савест! Указује ми на добро и лоше.
Скакавац ти наређује?
Скакавац! Слушај, ти мали...
И ти би требао слушати свог скакавца... своју савест!
- Да је имаш! - Баш! Идеш у ћошак!
Мали, средићу ја тебе!
- Сломићу те и поновно те спојити! - Немој!
Најбољи ми је пријатељ!
Најбољи пријатељ?! А ја?!
Ја сам само твоја савест! Добро!
У реду је.
- Али, Цврчку... - Сад си се увалио, сад се вади.
Хајде, смеј се. Прави магарца од себе.Ја одох!
- Ово је крај! - Али... Лампи каже да се само једном живи.
- Лампи, ха! - Ма дај...
Пусти га нека иде!
Лампвик...!
То ме вређа!
После свега што сам учинио за њега. Ко му је савест?
Ја или онај млади разбијач, Лампвик? Доста ми је тога!
Одлазим првим бродом! Отвори врата! Хоћу кући!
Хајде, брже!
Живље! Немамо целу ноћ!
Откуд ти магарци?
Хајде, идући!
А како се ти зовеш?
Добро, послужићеш. Улази!
Имаћеш добру цену! Идући!
- А како се ти зовеш? - Александар.
- Ти и говориш! - Да, господине.
- Хоћу кући својој мами! - Води га назад.Још може да говори!
Молим вас, не желим да будем магарац!
- Пустите ме одавде! - Тишина! Сад плаћате сву забаву, момци!
Момци?! Дакле тако... Пинокио!
Кад слушаш оног скакавца; као да ће нам се нешто догодити.
Савест!
Откуд му то?
Како очекујеш да будеш прави дечак?
- Зар мисли да сам магарац? - И јеси!
Смејеш се као магарац!
То сам био ја?
Шта се дешава?
Преварили су ме! У помоћ! Помозите ми!
Сместили су ми! У помоћ!
Мораш ми помоћи, молим те! Буди друг! Зови било кога!
Мама!! Мааамаа!
- Шта се догодило? - Надам се да не касним!
Шта да радим?
- Пинокио! - Цврчку! Цврчку у помоћ!
Брзо, малци, дечаци... Сви су магарци! И ти!
Дођи, брзо! Пре него буде још горе!
Овамо! Једини излаз!
Брзо, пре него нас угледају!
Мораш да скочиш!
Цврчку!
- Добро си? - Јасно!
Мислио сам да нећемо успети.
Лепо је вратити се на суво.
Идемо кући!
- Оче, стигао сам! - Стигли смо, г. Ђепето!
То сам ја, Пинокио. Дошао сам и остајем!
Кући смо! Ево га, стигао је!
Можда спава!
Оче! Оче!Ја сам!
Дођи! Види!
Нема га!
- Отишао је! - И Фигаро!
И Клео, такође!
- Можда му се догодило нешто страшно. - Без бриге, синко.
Сигурно није далеко.
- Порука. - Шта пише? - О твом је оцу. - Где је?
Пише да је отишао да те тражи, и да га је прогутао кит.
- Прогутао га кит!? - Да, кит!?!
Кит Монстро!
- Он је... - Али, жив! - Жив? Где?
- У киту на дну мора! - На дну мора!?
- Куда идеш? - Идем да га пронађем!
Зар си полудео?! Хеј, он је у киту!
Морам да га пронађем!
Пинокио! Стани! Слушај, синко!
Тај Монстро, чуо сам за њега. Он је кит над китовима.
Може да прогута цели брод!
Добро се завежи!
- Опасно је... - Довиђења, Цврчку. - Довиђења!
Можда ћу бити живи мамац, али идем с тобом! Идемо.
Идемо!
Пази доле!
Ослободите пролаз!
Како је велико!
- Хајде, Цврчку! - Чим успоставим равнотежу!
Одлази, сестро!
Па, збогом!
Погрешан смер!
Нема приватности!
Хладно је!
Оче!
Чекај ме!
Оче!
Па није мени отац! Г. Ђепето!
Шта...?
Макни се, пусти, бежи!
Шта је? Зар не могу... Само сам...
Тражимо Монстра!
Средио сам их!
Оче!
Здраво!
Можете ми рећи где могу пронаћи кита Монстра?
Уплашиле су се!
Опростите...
Познајете ли кита Монстра?
Мируј!
Оче!
Макни се, синко! Момци, престаните!
Престаните!
Хеј, полако! Полако!
Полако...
Хајде, питај их!
Може ли ми ко рећи где могу пронаћи Монстра?
Забога!
Оче!
- Оче! - Г. Ђепето!
Већ данима не гризу.
Нећемо моћи још дуго овако.
Нисам ни сањао да ћемо овако завршити, Фигаро!
Умирући од глади у трбуху кита!
Мој јадни мали Пинокио...
Био је баш добар дечак!
Нема наде, Фигаро!
Више нема рибе.
Ако се чудовиште ускоро не пробуди...плашим се да смо готови.
Ево туне!
Туна!
Храна! Јешћемо!
Ево велике!
Ту их држи!
Само мало... Јесте ли видели...
Монстро!
Морамо одавде!
Не чекај ме!
Колико их је...!
Још једна! Довољно за неколико недеља!
Ево велике!
Само их чувај, Фигаро!
Хеј, отвори уста, морам унутра!
Ево још!
Велика. Остало их је још само неколико.
Морамо брзо радити!
- Ево још једне! - Хеј, оче!
- Оче! - Не сметај ми сада, Пинокио!
- Пинокио! - Оче!
- Пинокио! Сине! - Оче! Ту сам!
Да, Пинокио! Сине мој! Срећан сам што те видим. - И ја!
Фигаро!
Клео! И ти си ту!
Опет смо сви заједно!
- Сав си мокар. - Да, оче. - Не смеш се прехладити.
Али, дошао сам да те видим!
Знаш, ниси требао да дођеш овамо.
- Али, оче... - Али, јако ми је драго што те видим. Шешир...
Пинокио!
Шта је? -Твоје уши! -Уши?
А, ово!
Није то ништа! Имам и реп!
Пинокио!
- Шта ти се догодило? - Овај, ја...
Без бриге, стари Ђепето је опет уз свог малог дрвеног!
Морам да уђем. Унутра ми је пријатељ!
Хајде, отвори уста! Хеј, престани!
Одлазите!
Изаћи?! О, не, сине. Покушао сам све. И сплав сам направио.
Сплав? То!
Сешћемо на сплав и кад кит отвори уста... - Не, не!
Он отвара уста само кад једе.
Онда све улази, а ништа не излази!
Нема наде, Пинокио. Али, ватру можемо запалити и испећи рибу!
- Ватру! То! - И онда ћемо јести. - Велика ватра!
Пуно дима! Брзо, дрва! - Дим? А, да, димљена риба је боља.
- Не столицу! - Брзо, оче, још дрва!
- На чему ћемо седети, ако...? - Зашто?! Па излазимо!
- Излазимо? Али, како? - Натераћемо га да кине! - Да кине?
То ће га разљутити.
Најзад, и било је време!
- Нећемо успети! - Брзо, оче! Пењи се!
- Нећемо проћи зубе! - Хоћемо!
- Куда идете...Чекајте мене! - Држ'те се! Крећемо!
На здравље!
- Идемо натраг! - Не! Успећемо! Брже! Брже!
Нема користи. Нећемо успети.
Успели смо!
Сад је заиста љут!
Рекао сам ти да ће бити љут.
- Отишао је! - Где? - Пази! Ено га! Држ'те се!
Враћа се! Брзо!
Жели да нас убије! Веслај, сине!
- Вратимо се! - Пази! - Скачи!
Оче! Оче!
Пинокио, пливај на обалу!
- Држи се, оче! - Спаси се!
Пинокио, спаси се...
Не гледај на мене, сине.
Спаси се, Пинокио.
Пинокио!
О, Пинокио!
Мој дечко...
Мој мали храбри дечак.
Докажи своју храброст, искреност и несебичност,
и постаћеш прави дечак!
Пробуди се, Пинокио!
Оче! Зашто плачеш?
- Јер си ти мртав. - Нисам!
Јеси.
- Лези... - Али, оче...жив сам!
И ја сам...
Ја сам прави! Прави дечак!
Жив си!
И прави си дечак!
- Јупи! - Прави живи дечак!
Прославимо то!
Професоре, засвирајте!
Тако је било и на почетку.
Хвала, Милејди. Он заслужује да буде прави дечак!
Било би лепо од вас...
Нек' сам...!
Види, види...
Златна!
Сјајно!
Ако желите срцем свим
Све оствариво је
Кад падне звезда И зажелите жељу
Снови постају стварност...
К Р А Ј
§
§ С
§ Сл
§ Сла
§ Слав
§ Слави
§ Славиј
§ Славија
§ СлавијаФ
§ СлавијаФИ
§ СлавијаФИЛ
§ СлавијаФИЛМ
§ СлавијаФИЛМ §